Uppenbarelseboken, kapitel 20, vers 13.
"Och havet gav tillbaka de döda som var i det"-
-"och döden och dödsriket gav tillbaka de döda som var i dem"-
-"och var och en dömdes efter sina gärningar."
Vi vet alltså att Gud kommer att ge Richard och Ruth Haster sin gunst-
-med tanke på deras strävsamma och gudfruktiga liv.
Den enda sorg vi bör känna är för deras vackra dotter Rebecca.
-Är du klar? -Ja, det är jag.
-Du kommer att synas. -Är det för mycket?
Snarare för lite, men det är väl inte din mamma du gör dig fin för.
-Killarna kommer att falla direkt. -Jag tänkte mer på männen.
Säg god natt till din lilla flicka.
Jag vill ställa mig upp och kyssa dig.
Ska jag ta med nåt hem?
-Jag är hemma klockan tio. -Du har inte varit ute på flera ve...
-...månader. -Pappa har rätt.
Det är inte lönt. Vi säger klockan elva i stället.
Senast.
Tidigast.
Klockan elva.
Ruth, gasen läcker.
Gå inte. Jag började tröttna på att bara titta på dig.
Det lät konstigt.
Jag var trött på att titta på dig och tänkte bjuda upp dig.
-Tack, men jag kan inte. -Jag gillar när tjejer tar initiativ.
-Jag vet inte... -Jo.
-De hade en snäll dotter. -De kommer att sakna dig.
Var det inte bättre än en kväll hemma hos dina föräldrar?
-Ring om du behöver nåt. -Vi beklagar verkligen.
Var det inte bättre än en kväll hemma hos dina föräldrar?
Vart ska hon?
Jaså, du hann hem före oss.
Du slog upp dörren så hårt. Det borde du inte ha gjort, Becky.
Ska du inte lägga dig?
Nej, jag väntar på Rebecca.
Förlåt.
-Jag bad om förlåtelse. -Det är lite sent nu, eller hur?
-Är allt väl? -Förlåt, jag körde nästan på dig.
Det är tids nog att be om förlåt när du har kört på mig.
-Kan jag få lift? -Jag är på väg till sommarstugan.
-Jag har stuga på Shadyside Drive. -Det är i närheten. Hoppa in.
-Jag har aldrig sett dig vid sjön. -Jag har inte varit här på länge.
Min pappa blev för sjuk för att resa.
Vi var här varje sommar när jag var liten.
-Är inte dina föräldrar här nu? -Det hoppas jag inte.
Se upp!
-Förlåt. -Kan du köra lite saktare?
-Förlåt. Jag ville inte skrämma dig. -Det hoppas jag.
-Vadå? -Glöm det.
Jag har inte haft stugan så länge.
Gillar du trakten eller åker du hit för att komma ifrån ett tag?
Jag trivdes här förr. Du själv, då?
Jag stod inte ut i stan. Jag behövde miljöombyte.
Det är lugnare här. Och man är närmare naturen.
Ensammare... Det gillar jag.
-Tycker du om ensamheten? -Nej, inte precis.
Jag är ensam nu så jag försöker att göra det bästa av situationen.
Man behöver inte vara ensam för att vara ensam.
-Ska vi inte svänga här? -Jo.
Stan, har du nånsin sett nåt som inte finns?
Nej. Har du?
Nej. Aldrig.
Då var vi framme.
-Du glömde släppa av mig. -Förlåt.
-Jag kan köra dig... -Nej, det är inte så långt.
-Det var mitt fel. Hoppa in. -Nej, Rebecca. Gör mig en tjänst.
Be inte om förlåtelse mer i dag. Det behövs inte.
-Vi ses. -Ja, det hoppas jag.
-God natt, Stan. -God natt, Rebecca.
Proppskåpet är i källaren.
Du tände aldrig så jag blev orolig.
Hur kom du in?
-Jag glömmer alltid att kolla det. -Vem som helst kan gå in här.
Vad är det?
Min pappa.
Jag glömde att den var här. Det var hans reservstol.
Kom. Det finns ingen här och klockan är mycket.
Vänta.
-Betyder det att vi träffas igen? -Du kan alltid hoppas.
Det låter bra.
Om det är nåt du behöver så är jag precis runt hörnet.
Hallå!
Hallå där!
Hej.
-Var försiktig. Vattnet är djupt. -Jag är en duktig simmare.
Förlåt, det ser jag nu. Jag heter Becky. Vad heter du?
-Vad gör du? -Ingenting. Vad gör du?
-Jag har joggat en runda. -Jag älskar att springa.
-Vad gör du? -Jag har passat mina föräldrar.
Har du passat dina föräldrar? Jag trodde att de passade dig.
Det gjorde de förut, men sen blev det min tur.
Det tänker jag aldrig göra.
-Vad ska du göra när du blir stor? -Jag är tillräckligt stor.
-Jag vill aldrig bli stor. -Så brukade jag också säga.
Lite för sent för dig nu. Jag är trött så jag springer hem.
Charmig liten tjej. Precis som jag var en gång.
-Hallå! Gå bort därifrån! -Förlåt, men flötet guppade.
-Du skrämde bort fisken. -Jag såg dig här förut.
-Ungefär för en timme sen. -Då var jag inte här.
-Jag sprang förbi och skrek hej. -Det här är en privat brygga.
Försvinn härifrån annars ringer jag sheriffen.
-Vad gör du? -Kom och hjälp oss i stället.
Det var bara en dröm.
Bara en dröm.
Tror jag...
-Hej. -Hej. Jag bjuder på kvällsmat.
-Jag är en duktig kock. -Jag har redan ätit.
Då har jag nåt bättre.
Dina argument är visst slut, men du är inte övertygad ännu.
Du verkar ensam och deprimerad. Och du verkar upprörd.
Vissa vill säkert ha det så, men du är inte sån.
Förlåt. Jag borde inte dra såna slutsatser.
Du behöver kanske vara ensam.
Vänta. Jag vill gärna ha sällskap. Kom in.
-Gör det nåt om jag äter? -Jag ska bekänna nåt.
-Jag har inte ätit. -Du ljög alltså.
Ja...
Jag gillar dig mer och mer. Kan jag låna toaletten?
Tycker du om att bada naken?
-Nu ska vi ha dessert. -Var det inte frukten vi åt?
Det var meningen, men nu är det dags för dessert.
Jag hörde det, men det var ingenting.
Känns det bättre om jag säger att du inte behöver oroa dig?
Kan vi inte gå ut? Det är en underbar kväll.
Jag ser inte stjärnorna där jag bor.
De har väntat på dig. De har säkert saknat dig.
Vad trodde du att stjärnorna var när du var liten?
-Stjärnor, planeter, galaxer. -Säkert?
Mina föräldrar var inte mycket för påskharen och jultomten.
Då har de berövat dig barndomens magi.
Verkligheten kan vara magisk.
Stjärnornas ljus når oss miljoner år efter att det har lämnat solen.
Några av dem-
-kanske många av dem, är ljus från utdöda världar.
Men de fortsätter att skina.
Jag undrade alltid om ljuset skulle släckas-
-men jag såg det aldrig.
Det bara fortsätter.
-Vad är det, Rebecca? -Kalla mig Becky.
-Mina föräldrar kallade mig Rebecca. -Okej, Becky.
-Berätta om dina problem. -Nej, du gråter redan.
Att vara tillsammans med dig löser de flesta av mina.
Jag tycker om dig, Stan.
Och jag tyckte om att kyssa dig.
Men det jag behöver just nu är en vän.
-Jag kan vara både älskare och vän. -Det är inte samma sak.
Du har rätt. Det är det inte.
Mina föräldrar bråkade alltid.
De var bara sams när de älskade.
Jag har alltid velat vara en kvinnas bäste vän-
-och älskare.
-Ska vi ta en simtur? -Vattnet är kallt på natten.
Jaha, du hoppas att det ska kyla ner mig lite.
Det kalla vattnet gör mig kanske tänd.
-Kom nu! -Du vet väl...
Killar har vissa lemmar som är känsliga för kyla.
-Det är faktiskt varmt. -Säkert?
-Det är ju iskallt! -Jag ljuger alltid.
-Det var det du gillade hos mig. -Ja, ja.
-Nu lurade jag dig! -Det gjorde du visst inte.
-Varför skrek du då? -Jag ljög igen.
Tyvärr. Ett skrik ljuger inte.
-Aj! -Vad är det?
-Det var nåt som bet mig. -Det var nog en piraya eller en haj.
-Hela sjön kryllar av såna. -Det är nåt som griper tag i mig.
Okej, Stan. Jag gick på det en gång.
Stan, hjälp mig!
-Vad har hänt? -Ring polisen!
-Har ni hittat nåt? -Nej, inte än.
-Hur nära kroppen var du? -Så här nära.
-Och han var död. -Backa lite, fröken.
Ett lik sjunker direkt och flyter upp ett par dygn senare-
-när det har bildats gaser och liket har börjat ruttna.
Om vi inte hittar honom nu tar det ett tag innan han hittar oss.
Jag berättade för dig att jag letade efter Stan under vattnet och...
-Var är han? -Vem?
Stan var tillsammans med mig. Det var han som ringde er.
-Det är väl inte Stan James? -Jag vet inte hans efternamn.
Jag råder dig att inte umgås med Stan James.
-Varför? Vad har han gjort? -Inget, enligt lagen.
Jag vill gärna träffa honom, men det är inte ömsesidigt.
Har han nåt samband med det jag har berättat i kväll?
Nej, du har rätt.
Kan du visa mig var du såg den döde mannen?
Första gången du såg honom sprang du alltså uppe på backen.
Och när du såg honom på nära håll såg han helt annorlunda ut?
Du tror alltså att det var samma man båda gångerna?
Men att jag inte såg honom ordentligt första gången.
Det är min slutsats. Du har kanske en annan förklaring.
Det finns en annan förklaring. Du har väl hört historien när du var liten.
-Nej. -Sjön är konstig.
Dämningar byggdes 1928 för att bevattna dalen.
Hela stan dränktes.
Enligt historien ligger det en gammal mans hus tio meter ner.
Den gamle mannen fortsatte att fiska här.
Med åren blev han senil. Han glömde allt utom den här platsen.
Till slut stannade han här.
På vintern frös hans fiskelina fast i isen.
Då stod han bara här. Han hade istappar på hakan.
Vissa tror att det beror på nåt han hade gjort i huset.
Det finns en hemlighet begravd på sjöbottnen.
Vad hände med honom?
En vårdag nappade en stor fisk på kroken och drog ner honom i sjön.
Hans kropp hittades aldrig.
Vart trettonde år kommer han tillbaka och kräver ett nytt offer.
-Varför vart trettonde år? -Talet tretton bringar otur.
Det hade inte varit en spökhistoria utan talet tretton.
-Är det fler som har dött? -Inte förrän nu...enligt dig.
Det har gått många "tretton år" om du förstår vad jag menar.
-Fiskar du? -Nej.
Jag är urusel. Jag har aldrig fångat nåt.
Försiktigt.
Den ska jag ha till kvällsmat.
Miss Haster...
Håll dig borta från Stan James.
Juryn frikände honom, men jag tror att han dödade sin far förra året.
-Vad gör du? -Jag leker.
-Hur kom du in? -Genom terrassdörren.
-Jag trivs inte hemma. -Du ska åka hem nu i alla fall.
-Var bor du? -Det säger jag inte.
Bra. Då kör vi runt tills vi kommer dit.
-Försök inte. -Jag är trött.
-Du ska sova i din säng. -Okej, här är det.
-Vänta! -Visst är det skoj?
-Jag trodde att du bodde här. -Det gör jag.
Vatten, vatten kom till mig jag ber
ta mig till ställen jag inte ser
och slut oss till ditt hjärta
och segla oss bort från smärta
mörkt och djupt du härliga vatten
berätta hemligheter som jag kan slå vakt om
för här vilar de döda åter
utan någon där uppe som sörjer och gråter.
Hjälp!
Jag såg dig tidigare och skrek hej, men du hörde inte mig.
Skönt att du hörde mig nu.
-Vad har hänt? -Följ med.
Är det nån som jagar dig?
Jag gör det där.
Kom.
Du borde inte ha lämnat mig med polisen. De trodde att jag var galen.
-Sheriffen är efter mig. -Det berättade han.
Han sa att du dödade din pappa och försvann.
-Ser jag ut som en mördare? -Gör jag det?
Nej.
Hör här.
Sheriffen är inblandad i knarkaffärer.
-Dödade han din pappa? -Kanske...
Eller nån av hans kumpaner.
-Håll om mig. -Var inte rädd.
Jag tror inte att du dödade din pappa.
Men jag tror att jag dödade mina föräldrar.
-Det var inte meningen. -De är trots allt döda.
Antingen är de ute efter mig eller också håller jag på att bli galen.
Jag var tvungen att flytta. Här har jag varit lycklig.
Becky. Jag såg rakbladen på badkarskanten.
Gör inget dumt.
Jag höll på att köra på dig när jag tänkte ta livet av mig.
Jag har nog anlag för att dra folk med mig i fallet.
Hur kan du vara säker på att du inte dog av gasen?
Jag vill gärna somna i dina armar i kväll.
Men försök ingenting.
På grund av det som har hänt kan jag inte ligga med nån nu.
Ta det lugnt. Jag är alldeles för rädd för att tänka på sex.
Det är nåt konstigt med sjön.
Jag vet inte vad det är.
Men det finns där ute och det väntar på oss.
HÄMTAR DIN BIL. ÄR SNART TILLBAKA. STAN.
Sätt er i fören!
Hur såg de ut?
De var fyra. Mamma, pappa och två bröder...
-Och båten var blå och vit. -Ja, hur visste du det?
En familj i en blå/vit båt drunknade här...för femtio år sen.
-Vem vinkar du åt? -Den lilla flickan.
Min pappa var sheriff då. Han berättade det för mig.
Han sa att det värsta var att de inte hittade kropparna.
Det var det allra värsta.
Jag ber om ursäkt för mitt uppträdande häromdan. Släpp in mig.
Nej, lyssna nu. Du hittade mig och försökte rädda mig.
Jag förtjänade inte att bli räddad. Jag behandlade dig illa.
-Släpp in mig. -Vad vill du mig?
Jag har inte mycket tid. Kom ut så ska jag göra allt bra igen.
Nej, du är död. Jag är kanske galen eftersom jag pratar med dig-
-men jag kan inte hjälpa dig.
Åh nej!
Jag trodde att jag skulle slippa om jag bad om förlåtelse.
POJKE FRÅN TRAKTEN BEFARAS HA DRUNKNAT
FREDAG 13 JANUARI 1967
BARN FRÅN RUSHFORD I DÖDSOLYCKA
Hej.
Förlåt att jag sprang. Men jag ville inte åka hem.
Jag blev arg för att du tvingade mig. Mormor säger att jag ska säga förlåt.
-Tycker hon att du ska leka hos mig? -Det sa hon ingenting om.
-Hon är gammal. -Säg det till din mamma.
Jag har ingen. Hon och pappa åkte härifrån.
-När kommer de tillbaka? -Aldrig. De sover för evigt.
-Det var tråkigt att höra. -Men jag är vaken.
-Tack för ursäkten. -Får jag leka hos dig fler gånger?
-Du måste fråga först. -Du är inte särskilt rolig.
Jag går nu.
FLICKA FRÅN TRAKTEN BEFARAS HA DRUNKNAT
Ursäkta, jag letar efter en barnbok.
Kan du hjälpa mig?
-Vilken bok letar du efter? -"Charlotte's web".
-Tack.
Vad är det?
Den lilla flickan stirrar på mig.
Vilken flicka?
-Hon har visst gått. -Bra. Då stirrar hon inte längre.
Jag vet vad du är och vad du inte är.
Vad håller du på med...?
Du är vuxen så du kan väl räkna till tretton.
Nu får det vara nog. En gång till och ni får gå härifrån.
-Jag går nu. Adjö. -Hälsa dina morföräldrar.
-Det var hon på barnavdelningen. -Nej, hon var inte där.
Förlåt. Hon har säkert lekt kurragömma med mig.
Det är beklagligt.
FLICKA FRÅN TRAKTEN BEFARAS HA DRUNKNAT
Du är vuxen så du kan väl räkna till tretton.
Tretton vadå?
FREDAG 13 JANUARI 1967
FREDAG 13 JUNI 1941
POJKE FRÅN TRAKTEN BEFARAS HA DRUNKNAT
VILD BILFÄRD SLUTADE I ISCHUAVlKEN
BlL KROCKADE MAN OMKOM
STOR SJÖ ÄR EN MÖJLIGHET FÖR TRAKTEN
DÄMNING FÖR TVÅ MILJONER DOLLAR
ÖST-RUSHFORD: "SPÖKSTADEN"
PÅ SJÖBOTTEN
Det var där den första personen försvann 1928.
På samma ställe som jag hittade den döde fiskaren i går.
Det betyder ingenting...ännu.
Där borta såg jag när familjen drunknade i båtolyckan.
Det här är bara början.
Det här är alla platser där folk har drunknat sen sjön kom till.
Om fiskaren är årets offer tar det lång tid innan...
Nej, han letar redan efter ett nytt offer. Det har inte hänt tidigare.
-Varför just nu? -För han är det trettonde offret.
-Slutar det inte då? -Nej, det förändrar allt.
Det blir värre.
Jag tror att de kommer tillbaka och kräver tretton nya offer.
Om det stämmer så är de här platserna aktuella.
1967 körde en bil i sjön där borta vid vägskylten. Två satt i den.
Där är den!
Hittar man inte dem som drunknar?
Jo, men bara vart trettonde år.
Här gick vägen till staden som nu ligger under vatten.
-Är det sant? -Nu ska vi se...
"En granne hörde ett skott och såg Jake och Mary den 13 nov. 1941."
"John höll sin fru i famnen. Hennes huvud blödde."
"De var sammanlänkade med en kedja."
"De försvann ner i sjön och har ännu inte hittats."
Se upp!
-Vadå? -Spring!
-Ser du inte dem? -Nej.
-Släpp dem! -Becky!
Det finns ingenting, Becky.
Ingenting.
Det finns massor av lik i sjön. Först de gamla och nu de nya.
Vart trettonde år försvinner nån den trettonde dagen i månaden.
-Varför är tretton så hemskt? -Jag har inte tänkt på det förut.
Det blev ett olyckstal eftersom Judas var gäst nr 13 vid sista nattvarden.
Min mamma tyckte inte om fredagen den trettonde. Då blev han korsfäst.
Både det hebreiska och grekiska ordet för "Satan" kan härledas till 13.
I Bibeln finns många exempel på uppror, förfall och korruption.
Mest på synd och botgöring.
Guds trettonde kännetecken - låta fädernas orätter gå ut över barnen.
Ett annat välkänt ögonblick finns i den trettonde versen-
-där Gud berättar för Noa om syndafloden.
Det är inte bibeln som är problemet.
Man kan välja vilket tal som helst i en bok.
-Det är bara ett matematiskt trick. -Glöm bibeln, då.
I en tarotkortlek är det trettonde kortet dödskortet.
Ja, det sägs också att det kan tolkas som en transformation...
...eller förändring.
De gamla egyptierna var de första som utvecklade en övertro för talet.
De menade att det var tolv steg på stegen till evigt liv och kunskap.
Tog man det trettonde och sista steget blev man odödlig.
Det låter inte så dumt.
För egyptierna stod talet 13 för odödlighet och lycka.
Men vi är inte de gamla egyptierna.
Okej, jag spelar med.
Jag skyller allt på talet tretton. Många är rädda för det talet.
Det finns många anledningar till att de bör vara rädda.
Men det är för mycket här som inte stämmer.
Många som har drunknat i sjön har hittats. Det är bara en legend.
Jag önskar att du har rätt. Fortsätt...
Och båtolyckan som du trodde att du såg här ute? Det har inte hänt.
Och flickan som du trodde var ett spöke, men som bibliotekarien...
-Jag såg faktiskt olyckan. -Kanske.
Men det hände inte i verkligheten. Det finns inga lik och inga vittnen.
Jag var tillsammans med dig och jag varken såg eller hörde nåt.
Så jag hallucinerade, hade tvångsföreställningar.
-Jag påstår inte... -Jag kan faktiskt göra nåt åt det.
Jag kan ta några av de här. Det har hänt liknande saker innan.
Jag har faktiskt papper på att jag är galen.
Jag vill inte tvinga dig, Becky.
Men om de hjälper...
Kan de här lösa dina problem så har du tur.
Har du rätt är det bara jag som är i fara, men tar du fel...
Vad är det, Becky?
Om jag berättar det så tror du att jag är galen.
Ta dem, Becky. Vi åker härifrån. Det här stället är problemet.
Jag önskar att jag hade haft piller när min far dog.
Det här huset påminner mig om dina föräldrar. Jag hatar stället.
Ser du ingenting?
Herregud!
Jag ser det. Jag tror inte på det, men jag ser det.
Exakt det som du såg.
Olyckan kunde inte ske förrän paret hade dött. Det var turordningen.
-Jag kan inte låta sheriffen... -Jag vet.
Jag är inte tokig. Åk hem. Jag kommer förbi sen.
Dexter?
-Nåt hopp? -Nej, men vi hittade kropparna.
Vi har hittat en till!
De var inte fler i båten.
Frank, låt mig låna din ficklampa.
Klar? Okej...
Det var han som jag såg vid bryggan i går kväll.
Vi undersöker morden du såg vid den gamla vägen.
-Sheriffen. -Kom.
Vi har hittat två döda till. Den ena är flickan Thompson.
Ligger de tillräckligt länge i sjön ser de ut så.
Stan är för liten för ett bårhus.
Bron till bårhuset i Oak's Peak har svämmats över av regnet.
De kan ligga här i natt. Rättsmedicinaren kommer i morgon.
De har legat i vattnet en vecka. Förutom flickan och han här borta.
-Det är svårt att se vem det är... -Nej, tack.
Han ser värst ut. Fiskarna har gillat hans ansikte.
Den lilla flickan är ovanligt välbevarad.
-Huden trillar ju av benen. -Det borde inte finnas nån hud.
Det är ganska fascinerande.
Om vi får svar på de här... så kommer sjön att vara tom.
-Sjön ger tillbaka sina döda. -Det borde bli tretton nya i år.
Borde? - Vad pratar hon om, sheriffen?
Ta du hand om de döda. Jag är mer intresserad av de levande.
Följ med. Jag behöver en kvinnas hjälp hos Thompsons.
-Jag trodde att huset var öde. -De har inte råd att renovera.
Rika människor med sommarstugor förstår inte hur här är på vintern.
-Jag menade inget illa. -Jag hade helst sluppit det här.
-Kom hit, lilla Flora. -Vad är det?
De var tvillingar.
-Man kunde inte se skillnad. -Visste du att de hade tvillingar?
Jag har aldrig sett dem, men visste att det fanns en syster. Varför?
-Jag trodde annars... -Varför är ni ledsna?
Vi är både ledsna och glada.
För sheriffen och damen hittade din syster i sjön i dag.
-Det är väl ingenting. -Inte?
Hon har följt efter mig hela sommaren.
-Har hon pratat med dig? -Ja. Hon vill att vi ska bada.
-Jag ville fråga mer. -Visa mig nästa drunkningsolycka.
Kom.
Vad hände här?
En man hoppade ner här tretton år efter familjens båtolycka.
Det måste ha varit ett ensamt ställe att dö på.
-Ser du nåt? -Nej.
Vad kan vi göra? Jag kunde inte rädda de andra.
Då var du ensam. Nu tror jag på dig. Det måste väl betyda nåt.
Jag vet inte...
Jag är hellre tokig än ser den här cykeln fortsätta.
Det är en cykel. En naturlig cykel.
Den här sjön var en liten flod innan man dämde upp den-
-och vi kan kanske bryta mönstret.
Tror du?
Ohederliga föräldrar uppfostrar sina barn till att bli ohederliga-
-ända tills nåt av barnen vägrar. Det räcker att en säger nej.
Det måste vara en väldigt speciell person.
Man behöver inte vara speciell för att vara god...eller ond.
Det var nog blåsten som knäckte ett träd eller nåt.
-Kom. -Sheriffen, en bil har kört i sjön.
-Det är nästa händelse. -Vi har kanske missat den här.
Jag stannar här, men be läkaren att hämta miss Haster.
-De är här borta. -De?
Vi drog ut dem innan bilen sjönk. - Tar du dem till stationen?
Ja, gärna.
Vilken tur vi hade. Vi kunde ha varit döda.
-Är de andra oskadda? -Vilka då?
Jag tappade kontrollen när jag väjde för två människor på vägen.
-Två... Ett par? -Ja. Hur så?
Jag tänkte bara...
Ni bör nog inte köra den vägen den närmaste tiden.
Hallå. Stanna.
-De såg alltså... -Menar du våra vänner?
-Ja, men de mår bra. -Jag trodde att jag såg vår vän.
Han liknade killen som du beskrev, men han har försvunnit.
Det bryter mönstret. Är det över nu?
Vem vet? Men jag tror att vi missade festen i kväll.
Jag åker till rådhuset. Åk du hem.
-Jag vet inte. -Det är en direkt order.
Folk överlevde den här gången. Du har gjort dig förtjänt av det.
-Tack. -God natt.
Är det nån hemma?
Jag vill inte vara ensam i natt. Jag åker till Stan.
Är det du, Rebecca?
Kom tillbaka. Jag vill inte vara ensam i kväll.
-Du är inte ensam. Jag är här. -Jag får inte prata med dig.
De förbjuder allting. Du behöver inte alltid lyda, va?
-Nej. -De säger så mycket.
De borde ha sagt att jag inte skulle ha simmat så långt ut.
Men det spelar ingen roll nu.
Vatten, vatten kom till mig jag ber
ta mig till ställen jag inte ser...
Becky. Jag är glad att du kom.
-Jag vill inte vara ensam i natt. -Det behöver du inte.
Och slut oss till ditt hjärta
och segla oss bort från smärta
mörkt och djupt du härliga vatten
berätta hemligheter som jag kan slå vakt om.
Är du säker?
Nej.
Men jag kan inte fortsätta leva i nån bubbla.
Jag kan inte leva så. Och jag vill inte leva så.
Det är meningen att vi ska vara tillsammans.
Vatten, vatten kom till mig jag ber
visa mig saker som bara jag ser
och lugna min själ så jag kan sova
i det djupa, djupa vattnet
dröm en dröm om fjärran plats
och dölj ingen kärlek i dag
morgondagen gryr och denna dag försvinner
det finns ingen spegel bara glas.
-Vad gör du? -Förlåt.
Jag hade en mardröm så jag tittar mig bara omkring lite.
Som du vet har jag precis kommit tillbaka hit.
Jag använder inte det här rummet så mycket.
-Vi åker till rådhuset. -Då kommer sheriffen...
Han är inte där.
Jag vill verkligen att du åker med mig.
Okej.
Hej. Var är alla?
Jag vet inte. Alla liken gjorde oss nervösa så vi stannade här.
Doktorn tittar fortfarande på de "extra" liken.
-Han behövde mer tid med dem. -Han gillar sitt jobb för mycket.
Det har du rätt i...
Väntar du här? Jag är snart tillbaka.
Visst.
Doktor Bloch?
Sömnapné. Det gör att jag flämtar och rosslar i sömnen.
Du trodde kanske att jag stod med händerna begravda i ett lik.
Nåt i den stilen, ja.
Vad har du gjort?
Jag vet kanske vem det här är. Jag letar efter ett ärr på ryggen.
Huden är nästan upplöst så det är svårt att hitta nåt ärr.
Ärret var på ytan, men revbenen var kanske brutna.
Det kan vi däremot se.
Där har vi det.
Vem är det?
Jag har tagit hit dem för att identifiera flickan.
Hon väntar här inne.
Hej, Stan. Eller vem du nu är...
-Ser du honom? -Vad snackar du om?
Stan, din stuga ser obebodd ut för att du är död.
Ja, det säger ju allt.
Jag kollade ett av liken. Det har ett brutit revben precis som du.
Titta när ni är redo.
Herregud. Det är hon!
Gråt inte, mormor. Jag är inte död på riktigt.
Det lät som ett skrik.
Vi sticker härifrån.
-Vart har de tagit vägen? -Strunt i det. Kom!
-Stanna där du är. -Det vill jag inte.
-Vem av oss tycker du bäst om? -En av oss eller båda?
Det beror på vad jag har lust till.
Kropp och själ.
Jag kan inte skada er...
...men det kommer andra att göra.
-Vad ska vi göra? -Enkelt.
-Vi sticker härifrån. -Vad är det?
-Han är våt. -Jag föll i vattnet vid dämningen.
-Säkert. -Nu går vi.
Självmordet vid dämningen... Du var hans offer.
Vi kommer alla att bli offer om vi inte sticker härifrån nu.
-Kolla hans puls. -Han är lika levande...
Som den lilla flickan?
Gör det. Det tar inte lång tid.
Det behövs inte.
-Det gör inte ont när du är död. -Ta mig i stället.
Jag gillar dig, men du är nån annans.
Och nu är det dags...
-Varför händer det här? -Nu gäller det bara att överleva.
Ta den snabbaste vägen ut ur stan. Håll er borta från sjön.
-Du och Flora, då? -Jag önskar att jag visste.
Rädda er själva. Vi ska göra vad vi kan.
-Vi två, då? -Förlåt att jag misstrodde dig.
Vad gör vi?
Vi tar den kortaste vägen till sjön. Sheriffen ska dränka Bloch.
Dö inte...
...ännu.
Vi kom för sent.
Nej, det gjorde ni inte.
Låt oss få det överstökat. Du har bara tretton minuter på dig.
Om du inte dör på rätt tidpunkt kommer allt att fortsätta.
Precis, Rebecca. Du är det trettonde offret. Talets styrka.
När jag levde tyckte jag att det var nonsens, men nu vet jag bättre.
Matematik är universums språk.
Tal styr hur allt lever, arbetar och dör.
Du behöver inte vara rädd för mig.
Stan, spela inte hjälte längre.
För tretton månader sen drunknade den lilla flickan.
Tretton veckor senare kunde Stan inte göra nåt annat än att döda sin far.
-Det var en olycka. -Kanske.
Men du ville att det skulle ske-
-och du kände dig så skyldig att du ville begå självmord.
Kanske det, men jag tog aldrig mitt liv.
Nej, Stan. Du gjorde inte det.
Den lilla flickan ledde dig in i döden.
Det hände precis där du träffade Rebecca första gången.
Det var platsen som Stan hemsökte.
Det var ingen som saknade dig. Ingen som älskade dig.
Varken din alkoholiserade far eller din hora till mor-
-som förförde den enda ordentliga mannen i stan...
Du var en lus, Stan. Var nåt annat i döden.
Döda henne. Hon har varit ditt offer hela tiden.
Du har hållit liv i henne, men nu är det dags.
Nej.
-Låt mig vara! -Han ljög. Jag vill hjälpa dig.
Låt mig vara!
Hjälp!
Slut dig till oss.
Här är vi.
Alla du älskar dör. Det är ditt öde att vara en av oss.
-Tror du att hon gör det? -Naturligtvis.
Hon älskade mig och tror att hon har dödat mig.
Det orkar hon inte bära.
-Jag hoppas att du har rätt. -Du får tro vad du vill!
Jag känner henne. Det var jag som höll liv i henne.
-Din hand är varm. -Jag lever fortfarande.
Jag var alltid starkare än min syster.
Inte ens spöken kunde skilja oss åt.
Jag ville hjälpa dig att komma ifrån dem.
Du måste hålla andan.
Kom.
Hur mycket längre?
Vi har vunnit!
Nu kan vi lämna den döda sjön och leva och döda som vi har lust.
Är det inte fantastiskt?
Du åldras ju...
Det stämmer inte.
Du tar livet av mig, Beck.
Hon är det trettonde offret.
Vi lyckades inte bryta cykeln så det fortsätter.
Hon kommer tillbaka-
-och det fortsätter-
-tills tretton nya...
Klarar du dig själv en stund? Stanna här.
-Du borde inte ha dödat din far. -Du dödade dina föräldrar!
Det gjorde jag visst inte.
Tror du att hon kommer att känna sig ensam?
Nej, hon drömmer sött.
Ingen är ensam i drömmen.
Jag har bestämt att jag vill vara vuxen. Jag vill vara som du.
Är det nån hemma?
Det hoppas jag inte.
Det är lite sent nu, eller hur Becky?
För sent...
För sent att gråta över nåt som du inte hade nån skuld i.